NÜRNBERG I TYSKLAND
Jeg visste ikke at det var så ille.
Et par branntilløp, så flammer bygningene opp som cellofan.
Det er en mur som skiller det gamle Nürnberg fra det nye. Den er...
- Hvor gammel er den, Schmidt? - Fra 1219, sir.
Det var her nazipartiet holdt massemøter?
Alle var her. Hitler, Goebbels... Hele gjengen.
Tusener av dem, fra hele Tyskland.
Må han bruke det jævla hornet så mye?
Det er ikke nødvendig å bruke hornet så mye, Schmidt.
- Dere kjenner deres oppgaver? - Ja.
Her er vi. Et stykke av det gamle Tyskland.
- Senator Burkette. - Kaptein Byers, dommer Haywood.
- Byers er din medhjelper. - Sekretær. Guide. Liaisonoffiser...
Dette er staben. Mr. og Mrs. Halbestadt.
- God ettermiddag, herr dommer. - Du har truffet din sjåfør. Schmidt.
Jeg står til tjeneste når som helst. Dag eller natt.
- La oss vise ham rundt. Dan... - Vi er i mottakelsesrommet.
Stuen... Arbeidsrommet er der inne.
Det er to soverom i denne etasjen, og tre ovenpå.
Møblene er delvis antikke, delvis fra Den amerikanske hæren.
Pianoet er litt slitt, men det er et ekte Bechstein.
- Litt av en utsikt, ikke sant? - Ja.
Jeg trenger virkelig ikke alt dette.
Når USAs myndigheter gjør noe, gjør de det skikkelig.
- Hvem bodde her? - En nazigeneral og hans kone.
Noe mer han bør vite?
- Noen spørsmål, sir? - Ja.
- Du er fra West Point? - Ja.
- Og fornavnet? - Harrison... Harry.
Harry, jeg er ikke fra West Point. Alle formalitetene gjør meg forlegen.
Ville det være et for stort brudd på reglene om du kalte meg dommer?
Ok. Dommer.
Vi handler i forsyningsavdelingen. Det er ikke nok mat i butikkene her.
Her er en kopi av tiltalen.
Håper du får det behagelig her.
Hele delstaten Maine ville hatt det behagelig her!
Mitt kontor er ved siden av ditt i Justispalasset.
Senator.
Trenger jeg de tre tjenerne? Jeg føler meg helt toskete.
Det hjelper dem også. Ikke bare deg. Her kan de spise.
Da trenger jeg tre tjenere.
Godt å ha en mann av din støpning her.
Jeg var den eneste i USA som var kvalifisert.
Du vet at jeg ikke var førstevalget. Selv ikke det tiende.
Hitler er borte, Goebbels er borte, Göring er borte. Begikk selvmord.
Nå må vi dømme legene, forretningsmennene og dommerne.
- Noen mener at de ikke bør dømmes. - Og så?
Derfor er det mangel på kandidater til jobben.
De måtte finkjemme Maine etter en bondetamp som meg.
- Jeg håper du ikke angrer at du kom. - Nei da.
Men jeg vet hvordan det ligger an.
Nei, sakene bør gå sin gang. Særlig dem mot dommerne.
- Jeg håper jeg er mann for oppgaven. - Det er du.
Slapp av. Nyt stedet mens du kan. Du kommer til å få det travelt.
- Takk for alt, senator. - Vi sees i morgen.
- Skal vi ta med disse ovenpå? - Ja visst. Takk.
- Jeg kan ta den. - Nei, la meg gjøre det. Vær så snill.
Her kommer de.
Retten er satt. Gud velsigne USA og denne domstolen.
Retten vil nå fremstille de tiltalte.
En mikrofon vil bli stilt foran tiltalte Emil Hahn.
Emil Hahn. Er De representert av en advokat her i retten?
Ikke skyldig.
Spørsmålet var om De er representert av en advokat.
Jeg er representert.
Hva erklærer De i forhold til tiltalen mot Dem?
- Skyldig eller ikke skyldig? - Ikke skyldig, på alle punkter.
Friedrich Hoffstetter.
- Er De representert av en advokat? - Jeg er representert.
Erklærer De Dem skyldig eller ikke skyldig?
Ikke skyldig.
De kan sette Dem.
Werner Lamppe.
- Er De representert av en advokat? - Advokat?
Ja, selvfølgelig. Jeg har en advokat.
Erklærer De Dem skyldig eller ikke skyldig etter tiltalen?
- Ikke skyldig. - De kan sette Dem.
Ernst Janning.
Er De representert av en advokat her i retten?
Ernst Janning. Er De representert av en advokat her i retten?
Jeg representerer den tiltalte, herr dommer.
Hva erklærer De i forhold til tiltalen mot Dem?
Skyldig eller ikke skyldig?
Kan jeg avgi en erklæring på vegne av den tiltalte?
Den tiltalte anerkjenner ikke denne rettens myndighet.
Han vil legge inn en formell protest.
"Ikke skyldig" protokollføres.
Aktoratet holder sin innledning.
Sakte og rolig, junior.
Denne saken er uvanlig.
De tiltalte er anklaget for forbrytelser utført i lovens navn.
Disse mennene, sammen med sine døde eller flyktede kollegaer, -
- er legemliggjørelsen av det som kaltes "justis" i Det tredje rike.
De tiltalte gjorde tjeneste som dommere under Det tredje rike.
Derfor vil dere, som dommere her, dømme dommere på tiltalebenken.
Dette er som det skal være.
For bare en dommer vet hvor mye mer en rett er enn en rettssal.
Det er en prosess og en ånd. Det er Lovens hus.
Det visste også de tiltalte. De kjente godt til rettssalene.
De satt i sine svarte kapper og forvrengte og villedet.
- De brøt ned justis og lov... - Kan aktor holde øye med lyset?
- Tolken kan ikke følge Dem. - Jeg beklager, herr dommer.
De forvrengte, de villedet, og de ødela justis og lov i Tyskland.
Dette i seg selv er en alvorlig forbrytelse.
Men vi anklager ikke de tiltalte for brudd på grunnlovsrettigheter.
Eller for unnlatelse av å følge rettsregler.
Aktoratet trekker dem til ansvar... for mord!
For brutalitet... Tortur...
Grusomheter.
Med alle ledere for Det tredje rike deler de ansvar for de ondeste, -
- mest veloverveide og ødeleggende forbrytelser i hele historien!
De er kanskje mer skyldige enn noen av de andre.
For de var modne menn lenge før Hitler kom til makten.
De ble ikke fordervet som unge av nazistenes læresetninger.
De omfavnet Det tredje rikes ideologi som velutdannede voksne!
Når de mest av alt skulle ha verdsatt rettferdighet.
Her vil de selv motta den rettferdighet de fratok andre.
De vil bli dømt etter bevisene som blir presentert i retten.
Det var alt fra aktoratet.
Herr Rolfe holder forsvarets innledning.
Ærede rett. Ærede dommere.
Det er ikke bare en stor ære...
Men også en stor utfordring for en advokat å stå i denne i rettssalen.
Hele den siviliserte verden vil følge denne prosessen nøye.
For dette er ingen vanlig sak med klart opptrukne grenser.
Rettens formål er mer omfattende enn å straffe noen få menn.
Denne rettens oppgave er å vigsle rettferdighetens tempel på nytt.
Den streber etter å finne en lovkodeks -
- som hele verden vil være ansvarlig overfor.
Hvordan skal man få etablert denne kodeksen?
Den vil bli etablert...
Etter en klar, ærlig evaluering av ansvaret for forbrytelsene, -
- formulert i aktoratets tiltalebeslutning.
Med den store amerikanske juristen Oliver Wendell Holmes' ord:
"Ansvaret finnes ikke bare i dokumenter som ingen bestrider."
"Den finnes i overlegninger av politisk eller sosial natur."
"Først og fremst vil den finnes i menneskets karakter."
Hva er Ernst Jannings karakter?
La oss se nærmere på hans liv et øyeblikk.
Han ble født i 1885. Han tok juridisk doktorgrad i 1907.
Han ble dommer i Øst-Preussen i 1914.
Etter første verdenskrig ble han en av lederne for Weimar-republikken.
Senere ble han internasjonalt kjent.
Blant annet for sine juridiske lærebøker, som brukes i hele verden.
Han ble justisminister i Tyskland i 1935.
Om Ernst Janning blir funnet skyldig, vil det ha visse implikasjoner.
En dommer utformer ikke lovene.
Han iverksetter sitt lands lover.
Erklæringen "mitt land, rett eller galt", -
- ble formulert av en stor amerikansk patriot.
Det er ikke mindre sant for en tysk patriot.
Skulle Ernst Janning ha iverksatt sitt lands lover?
Eller skulle han ha nektet, og blitt en forræder?
Dette er kjernen i det som ligger under denne saken.
Forsvaret er like opptatt av å plassere ansvar som aktoratet er.
For det er ikke bare Ernst Janning som står for retten her.
Det er det tyske folk.
Domstolen tar pause inntil videre.
Om det er greit for deg, kan Bryer arkivere resymeene senere.
En temmelig fordømmende tale av oberst Lawson, ikke sant?
Jeg undres om de kan være ansvarlige for det han listet opp.
Jeg har vært her i to år, og har skjønt at ansvarlighet ikke er lett.
- Hva skal dere gjøre i helgen? - Min kone og jeg drar til Liège.
- Det er ingenting i Liège. - Min sønn var i 101. divisjon.
Han er begravd på den amerikanske kirkegården utenfor Liège.
Sees på mandag, Dan.
- Skal vi samme vei? - Nei, jeg blir her litt til.
Jeg venter på noen rapporter fra Byers.
- Her er rapportene du ba om, sir. - Takk.
Tror du at du kan skaffe meg et eksemplar av Jannings bøker?
- Det er ganske mange av dem. - Jeg vil gjerne ha alle.
Og et eksemplar av Weimar-forfatningen.
- Kan du skaffe meg det? - Ja, selvsagt.
- Hvor lenge har du vært her, kaptein? - I to år.
- Det er lenge. - Ja, sir.
- Noen venner? - Ja visst.
- Tyske venner? - Ja.
- En jente? - Ja.
Foreldrene var nazister, men hun var åtte år da.
- Jeg spurte ikke om det. - Kanskje du tenkte på det.
Om noen skal indoktrinere henne, bør det være meg.
- Jeg går en tur i byen på egen hånd. - Prøv gamlebyen.
- Alle tar en øl og en pølse der. - Takk.
Ikke flere!
På gjensyn, bestefar.
- Forstår du engelsk? - Ja, litt.
- Hva sa hun? - Hun sa: "Ha det, bestefar."
Tyskland lever med oss, marsjerer med oss, og etter oss kommer Tyskland!
- Behandler de Dem bra? - Ja, det gjør de.
Vi har ennå venner som har kontakt med amerikanske myndigheter.
- Jeg kan si fra om de ikke... - De behandler meg bra.
Doktor Janning...
Vi er begge i en pinlig situasjon.
Jeg vet at De ikke ville ha meg som advokat. Eller noen annen.
Men jeg må fortelle Dem noe. Vil De høre på meg?
Ja.
Jeg vil presentere Deres sak med verdighet.
Jeg vil ikke appellere til følelser, og ikke til rettens nåde.
Spillet vil foregå i samsvar med deres egne regler.
Vi får se om de har mot til å sette seg til doms over en mann som Dem.
Slik jeg ser det...
De viktigste elementene i saken er steriliseringsdekretene -
- og Feldenstein-Hoffmann-saken.
Dr. Janning, la meg fortelle Dem noe.
Jeg har beundret Dem siden jeg var ungdom på universitetet.
Jeg tenkte at jeg kunne oppnå noen av de tingene De har gjort.
Det fikk meg gjennom krigen.
De har vært en person å se opp til, for oss alle.
Er det alt, herr Rolfe?
- Ja. - Takk.
Dr. Wieck. Kjenner De den tiltalte, Ernst Janning?
- Ja, jeg kjenner ham. - I hvilken forbindelse?
Vi arbeidet i justisdepartementet sammen, fra 1929 til 1935.
- Kjente De ham før det? - Ja. Han var en av mine jusstudenter.
- Var han Deres protesjé? - Ja.
- Hvorfor? - Han var en svært intelligent mann.
Han var født med kvalitetene til en stor juridisk tenker.
Dr. Wieck, kan De fortelle oss ut fra Deres egen erfaring...
Hvordan var en dommers stilling i Tyskland før Hitler kom til makten?
Dommere hadde en helt uavhengig stilling.
Kan De beskrive kontrasten etter at nazistene kom til makten i 1933?
Dommerne ble underlagt noe som lå utenfor objektiv justis.
Noe som var nødvendig for å beskytte landet.
Kan De forklare?
Dommerens første oppgave ble å straffe handlinger mot staten.
Ikke foreta noen objektiv vurdering av saken.
- Hvilke andre endringer var det? - Ankeretten ble opphevet.
Høyesterett ble erstattet av folke- og særdomstoler.
Rase ble gjort til et juridisk konsept for første gang.
- Hva var resultatet av dette? - Resultatet...
Resultatet var at administreringen av rettsapparatet -
- ble lagt i hendene på et diktatur.
Oberst Lawson. Jeg vil gjerne stille noen spørsmål.
Protesterte rettsapparatet mot begrensningen av uavhengigheten?
Noen gjorde det. Og de gikk av, eller ble tvunget til å gå av.
Andre... tilpasset seg den nye situasjonen.
Tror De at rettsapparatet var klar over de senere konsekvensene?
Kanskje ikke til å begynne med.
Senere ble det klart for alle som hadde øyne og ører.
Takk.
Kan de beskrive endringene innen strafferetten?
De ble kjennetegnet av en stadig økende inflasjon i dødsstraff.
Tiltalte ble dømt bare fordi de var polakker eller jøder.
Eller politisk uønskete.
Nye nasjonalsosialistiske tiltak ble satt i verk.
Blant dem sterilisering av dem som var kategorisert som "asosiale".
Ble dommere pålagt å bære merker på kappene i 1935?
Et såkalt "fører-dekret" krevde at dommere skulle ha hakekors på kappen.
- Hadde De et slikt merke? - Nei. Det ville jeg skammet meg over.
- Gikk De av i 1935? - Ja, sir.
Bar Ernst Janning hakekors på kappen?
Ja.
Det var alt. Takk.
Herr Rolfe.
Herr justisråd doktor Wieck.
De brukte frasen "noe som var nødvendig for å beskytte landet".
Kan De beskrive forholdene da nasjonalsosialismen kom til makten?
Hvilke forhold?
- Var det utbredt hunger? - Ja.
- Var det indre splittelser? - Ja.
- Var det et kommunistparti? - Ja.
- Var det det tredje største partiet? - Ja.
Bidro nasjonalsosialismen til å avhjelpe noen av disse forholdene?
- Ja, men til en fryktelig pris... - Vennligst bare svar på spørsmålene.
Kunne en dommer med hakekors jobbe for det han mente tjente landet best?
Nei. Det kunne han ikke.
Doktor Wieck...
De var ikke med i administrasjonen mellom 1935 og 1943.
Er det ikke mulig at Deres syn på administrasjonen kan være fordreid?
Nei. Det er det ikke.
Hvordan kan De vitne om hva som foregikk, om De ikke var til stede?
Jeg hadde mange venner der.
Det fantes journaler og bøker.
Fra journaler og bøker?
Jeg forstår.
De refererte til:
"Nye nasjonalsosialistiske tiltak, blant dem sterilisering."
Vet De at det ikke ble oppfunnet av nasjonalsosialismen?
Det hadde vært i bruk i flere år mot mentalt inkompetente og kriminelle.
Ja, jeg vet det.
Og at det blir fremmet i mange andre land?
Jeg er ingen ekspert på slike lover.
Tillat meg å lese opp en for Dem.
Dette er en rettsvurdering som støtter slike lover i et annet land.
Jeg siterer:
"Flere ganger har allmenn velferd krevd våre beste borgeres liv."
"Merkelig om man ikke kunne kreve av dem som allerede tapper staten," -
- "disse mindre oppofrelsene for å hindre utbredt inkompetanse."
"I stedet for å henrette degenerert avkom for deres forbrytelser" -
- "kan samfunnet hindre deres utbredelse med medisinske tiltak."
"Tre generasjoner av åndssvake er nok."
- Gjenkjenner De det nå, dr. Wieck? - Nei, det gjør jeg ikke.
Det har De heller ingen grunn til.
Siden vurderingen er til støtte for steriliseringsloven i Virginia i USA.
Den er skrevet av den store amerikanske juristen -
- høyesterettsdommer Oliver Wendell Holmes.
Nå... Dr. Wieck...
Etter hva De nå har hørt, kan De fremdeles hevde -
- at det var et nytt nasjonalsosialistisk tiltak?
Ja. For det var aldri tidligere blitt tatt i bruk -
- som våpen mot politiske motstandere.
Vet De om noen som ble sterilisert av politiske årsaker?
- Slikt ble gjort. - Det var ikke spørsmålet.
Vennligst svar.
- Vet De om noen slik sak? - Jeg kjenner ingen spesifikk sak.
Jeg spør om De har personlig kjennskap til noen slik sak!
- Nei. Ingen slik personlig kjennskap. - Takk.
Dr. Wieck...
De kjenner til anklagene i tiltalen mot Ernst Janning?
Ja, det gjør jeg.
Kan De med hånden på hjertet si at han er skyldig i dem?
Ja.
Anser De Dem selv uten skyld?
Ja, det gjør jeg.
Dr. Wieck.
Har De avlagt lojalitetseden fra 1934?
Jeg protesterer.
Vitnet trenger ikke å svare. Han står ikke tiltalt.
Denne domstolen stevnet hele Tyskland da den tiltalte Ernst Janning.
Skal man finne de ansvarlige, må størst mulig perspektiv tillates.
Protesten er avvist.
Har De avlagt lojalitetseden for offentlige tjenestemenn fra 1934?
- Det gjorde alle. - Det er vi ikke interessert i.
Vi er interessert i hva De gjorde.
Kan De lese opp eden fra Reichsgesetzblatt, fra mars 1933?
"Jeg sverger troskap til lederen for Det tyske rike, Adolf Hitler."
"Jeg skal være lojal mot ham."
"Jeg skal samvittighetsfullt oppfylle mine plikter."
Alle avla den eden. Det var påbudt!
Ja.
Men De er slik en klarsynt mann, dr. Wieck. De så hva som var på vei.
At nasjonalsosialismen ville lede Tyskland ut i katastrofen.
Det var klart for alle som hadde øyne og ører.
Forsto De ikke hva det kunne ha betydd om De og menn som Dem -
- hadde nektet å avlegge eden?
Det ville betydd at Hitler aldri ville fått uinnskrenket makt!
Hvorfor gjorde De ikke det, dr. Wieck?
Kan De gi oss en forklaring? Hadde det med pensjonen å gjøre?
- Betydde pensjonen mer enn landet? - Herr dommer!
Jeg ber om at alle disse spørsmålene strykes fra referatet.
- Skal ikke aktor finne ansvarlighet? - Jeg protesterte!
Aktoratet vil ikke plassere ansvaret?
Her gjelder det mer enn ansvar for å avlegge en lojalitetsed!
En ting som selv ikke den tyske, effektive maskinen kunne ødelegge.
- Ro i salen! - Flere ofre enn verden har sett!
- De kommer inn i rettssalen... - Ro i salen!
Retten advarer begge advokater. Slikt tolereres ikke.
Vi er her for å tjene rettferdigheten.
- Herr dommer, jeg fremla en protest. - Protesten er avvist.
Vitnet kan gå ned.
- Har du lest noen av Jannings bøker? - Jeg tror ikke det.
- "Lovens betydning". - Interessant?
Alle Jannings bøker er interessante. De gir et bilde av en æra.
Håp, ambisjoner... De var ikke så forskjellige fra våre.
Hør på dette, om underskrivingen av Weimar-forfatningen.
"Vi ser frem mot et Tyskland uten våpen."
"Med rettferdighet, der folk lever i stedet for å dø."
"Med formål, frihet, menneskelighet. Som påkaller det beste i oss."
Hvordan kan denne forfatteren være med på sterilisering og mord?
Det er mye som skjedde her, som ingen forstår.
Det vet jeg.
Men aktoratet må bevise hver eneste detalj i anklagene mot Janning -
- om jeg skal dømme ham.
Mine herrer, jeg må dra. Kommer du, Ken?
Vi har jo denne saken om innskrenkning av rettigheter.
I morgen.
Min kone planlegger en sammenkomst i morgen. Hun vil invitere deg.
Hun vil også skaffe deg kvinnelig selskap.
- Hun tror at du kanskje er ensom her. - Nei takk, Curtiss.
- Koner liker å spille Amor. - Jeg tror jeg kommer alene.
- Hva med deg, Ken? - Min kone og jeg har en avtale.
God natt.
Mrs. Halbestadt, kan jeg...?
Hallo?
Hallo.
Dette er madame Bertholt. Og dette er dommer Haywood.
Dette er madame Bertholts hus.
Hun kom for å hente noen eiendeler.
- Jeg visste ikke at hun kom... - Det er mitt ansvar.
Jeg har lagret ting her til jeg fikk plass til dem.
- Jeg håper De ikke har noe imot det. - Slett ikke.
- De må gjerne se hva jeg har tatt. - Selvsagt ikke.
Da tar jeg med dette ut. Takk, Mrs. Halbestadt.
- La meg hjelpe. - Nei, jeg klarer det fint.
God natt.
Det er tungt. Bøker og bilder. Ting som bare har verdi for meg.
- Mr. Schmidt. - Herr dommer.
- Vennligst kjør Mrs. Bertholt hjem. - Ja, herr dommer.
- Jeg håper De føler Dem hjemme her. - Ja, veldig.
Favorittstedet mitt er hagen. Be Mrs. Halbestadt ta seg godt av steinbedet.
Jeg sitter foran, takk. God natt.
- Karolinenstrasse 115. - Ja vel, madame.
Bare sitt ned.
Mrs. Halbestadt, De jobbet for Mrs. Bertholt, ikke sant?
Ja, herr dommer.
- Hvor lenge har hun bodd her? - Madame Bertholt?
Hun og familien har bodd her i mange generasjoner.
Takk.
Herr dommer, ønsket De noe her inne?
Ja, jeg skal bare lage meg en sandwich.
Vi skal lage det. Vi lager hva De vil.
Nei, jeg har alltid gjort det selv.
Hva vil De ha? Jeg har skinke, ost og Leberwurst.
Ost høres bra ut.
Det er veldig snilt av Dem.
Mr. Halbestadt. Hvordan var det å leve under nasjonalsosialismen?
- Hvordan det var? - Ja. Jeg mener... i hverdagen.
Hjemme kjenner jeg mange mennesker som dere. Gode mennesker.
Hvordan var det å leve under Hitler?
Mr. Halbestadt og jeg er ikke politiske.
- Et glass til melken, er du snill. - Nei, men...
Dere må ha vært klar over noe av det som foregikk.
Det var mye som skjedde. Det var parader...
Hitler og Goebbels kom hit hvert år.
- Hvordan artet det seg? - Vi gikk aldri på møter. Aldri.
Jeg prøver ikke å anklage dere for noe. Jeg er bare nysgjerrig.
- Her er sandwichen, herr dommer. - Takk.
Det var for eksempel et sted som het Dachau. Ikke så langt herfra.
Visste dere hva som foregikk der?
Vi visste ingenting om det. Ingenting.
Hvordan kan De spørre om... vi visste noe om det?
Jeg beklager.
Herr dommer. Vi er bare småfolk.
Vi mistet en sønn i Hæren. Og vår datter under bombingen.
Under krigen sultet vi nesten i hjel. Det var fryktelig for oss.
Det er jeg sikker på.
Hitler... Hitler gjorde noen bra ting.
Jeg vil ikke si at han ikke gjorde noe godt.
Han bygde Autobahn. Han skaffet flere folk arbeid.
Vi vil ikke si at han ikke gjorde noe bra.
Men de andre tingene... Det de sier at han gjorde mot jødene...
Det visste vi ingenting om. Veldig få tyskere visste om det.
Og om vi visste det, hva kunne vi ha gjort?
Mrs. Halbestadt sa at dere ikke visste om det.
Mrs. Bertholt... Hvordan reagerte hun på alt dette?
- Madame Bertholt er en edel kvinne. - Helt sikkert.
- Hva med mannen hennes? - Han var i Hæren.
Hva skjedde med ham?
Han var en av de tiltalte i Malmedy-saken.
General Bertholt... Karl Bertholt.
Han ble henrettet, herr dommer.
Ja, det vet jeg.
Dokumentet krever at fotograf Rudolf Lenz melder seg innen to uker -
- på et av sykehusene nedenfor, for... "medisinsk behandling".
Aktoratet legger frem beediget dokument nr. 488.
Det omhandler syersken Anni Münch. I dokumentet står det:
"Frankfurt am Main herredsrett har vedtatt følgende:"
"Syersken Anni Münch, datter av Wilhelm Münch, skal steriliseres."
"Hun må derfor melde seg innen to uker på et av sykehusene under."
"Om hun ikke melder seg frivillig, vil hun bli brakt dit med makt."
Dokument nr. 449. Skriftlige spørsmål i tysk og engelsk tekst -
- vedrørende gårdsarbeider Meyer Eichinger.
Herr dommer...
Forsvaret protesterer mot fremleggelsen av disse dokumentene.
Ifølge den første domstolen kan de ikke fremlegges -
- om de ikke støttes av uavhengige beviser for deres autentisitet.
Protesten tas til følge.
Herr dommer. Kan jeg stille forsvaret et spørsmål?
Ville bevis for sterilisering aksepteres om det fantes et vitne?
- Ja. - Takk.
Aktoratet innkaller vitnet Rudolf Petersen.
Vennligst løft høyre hånd.
Jeg sverger å si sannheten og intet annet enn sannheten.
Det sverger jeg.
Vennligst oppgi fullt navn og adresse.
Rudolf Petersen, Frankfurt am Main, Gretweg nr. 7.
- Når er De født, Mr. Petersen? - 20. mai 1914.
- Hva er Deres yrke? - Jeg er bakerassistent.
- Er Deres foreldre i live? - Nei.
Hva var årsaken til deres død?
Mr. Petersen. Døde de av naturlige årsaker?
Ja. Naturlige.
Mr. Petersen. Hvilket politisk parti tilhørte Deres far?
Kommunistpartiet.
Prøv å huske tilbake.
Husker De noe uvanlig som skjedde Dem og Deres familie i 1933?
Før nazistene kom til makten?
Jeg mener... Noe av en voldelig natur?
Ja.
- Hvor gammel var De da? - 19.
Kan De fortelle retten hva som skjedde?
Noen SA-folk brøt seg inn i huset vårt.
De ødela vinduene og døren, og... De kalte oss forrædere.
De prøvde å... banke opp min far.
- Hva skjedde så? - Mine brødre og jeg hjalp ham.
Det ble slåsskamp, og endelig fikk vi dem ut på gaten.
Vi banket dem opp, og overga dem til politiet.
- Gjorde politiet noe med det? - Nei.
- Hvorfor ikke? - Det var under riksvalgene.
- Da nasjonalsosialistene tok makten? - Ja.
Hva skjedde etter 1933? Etter at nazistene kom til makten?
Jeg fikk jobb på en gård.
Men det hørte med til jobben å kjøre lastebil.
Jeg gikk til rådhuset for å søke om førerkort.
- Og hva skjedde der? - De tok meg med til en tjenestemann.
Hadde De hatt noe med denne tjenestemannen å gjøre tidligere?
Han var en av dem som brøt seg inn i huset vårt den kvelden.
- Hva sa han om søknaden Deres? - At det måtte en eksaminering til.
- Hvor skulle eksamineringen foregå? - I Stuttgart herredsrett.
- Hvem var dommer i retten? - Dommer Hoffstetter.
Hva skjedde i rettssalen?
De ba meg oppgi fullt navn, og sånn.
Hva mer spurte de Dem om?
De spurte om når Adolf Hitler og dr. Goebbels var født.
- Hva svarte De? - Jeg sa at jeg ikke visste det.
Og at det ikke brydde meg.
- Stilte de Dem flere spørsmål? - Nei.
De sa at jeg ville høre fra dem innen ti dager.
Mr. Petersen...
Jeg vil gjerne at De skal se på noe.
- Gjenkjenner De det? - Ja.
Vennligst les det opp for domstolen.
"Stuttgart herredsrett."
"Baker Rudolf Petersen, født 20. mai 1914..."
"Sønn av jernbanearbeider Hans Petersen..."
"Skal... steriliseres."
Kan De lese siste avsnitt?
"Han bes derfor melde seg innen to uker på et av sykehusene under."
"Om han ikke melder seg frivillig, vil han ble fremstilt med makt."
Vær så vennlig å lese signaturen nederst.
"Dommer Hoffstetter."
Kan De lese hva som står skrevet under signaturen?
- Under? - Ja.
"Etter bemyndigelse av Ernst Janning. Justisminister."
Herr dommer.
Kan forsvaret få se Mr. Petersens mappe?
Hva gjorde De etter at De fikk brevet, Mr. Petersen?
Jeg rømte. Jeg bodde på gården til en av mine venner.
- Og dro De tilbake? - Unnskyld?
- Dro De tilbake? - Ja.
- Hva skjedde så? - Politiet kom.
- Hvor tok de Dem med hen? - Til sykehuset.
Unnskyld meg, Mr. Petersen. Kunne De snakke litt høyere?
Til sykehuset.
- Og hva skjedde på sykehuset? - De holdt meg der.
Pleiersken som... Vel, hun kom inn.
Hun skulle gjøre meg klar til operasjonen.
Hun sa at hun syntes det hele var grusomt.
Så kom legen inn som skulle utføre...
Han sa at han syntes det var fryktelig.
Ble De faktisk sterilisert?
Tusen takk, Mr. Petersen.
Det var alt.
Herr Rolfe.
Mr. Petersen.
De kan ta av Dem hodetelefonene nå. Hvis De ønsker det.
Mr. Petersen. De sier at De jobber som bakerassistent.
- Stemmer det? - Ja. Det er riktig.
- Hvilke andre jobber har De hatt? - Jeg har jobbet for min far.
- Hva gjorde Deres far? - Han var jernbanearbeider.
Ja, men... Hva gjorde han?
Han hevet og senket bommen ved trafikkovergangen.
Og De snakket om Deres brødre.
- Hvor mange brødre har De? - Fem.
- Og søstre? - Fire.
- Det var en familie på ti? - Ja.
- Hva slags yrke har Deres brødre? - De er arbeidere.
Alle er arbeidere? Jeg forstår.
De sa at retten i Stuttgart stilte Dem to spørsmål.
Fødselsdatoene til Hitler og dr. Goebbels.
- Er det riktig? - Ja.
Hva mer spurte de om?
Ikke noe annet.
Er De sikker?
- Ingen spørsmål om Deres skolegang? - Protest!
Vitnet har allerede besvart spørsmålet.
Protesten tas til følge.
Kan jeg spørre Dem...? Mr. Petersen?
Kan jeg spørre Dem...?
- Hvor lenge gikk De på skolen? - I seks år.
- Hvorfor ikke lenger? - Jeg måtte arbeide.
Var De en oppvakt fyr på skolen?
På skolen... Det er så lenge siden.
Kanskje De ikke klarte å følge med, og derfor ikke fortsatte?
Protest! Vitnets skolegang har ingen ting å gjøre med det som skjedde ham.
Det var helserettens oppgave å sterilisere de inkompetente.
Protesten avvises.
Var De eller var De ikke i stand til å holde følge med de andre?
Jeg henviser til skolerapporten om Petersen.
Han rykket ikke opp, og ble plassert i en klasse for lite begavete barn.
De sier at Deres foreldre døde av naturlige årsaker.
Ja.
Kan De beskrive sykdommen Deres mor døde av?
Hun døde av hjertet.
I siste fase av sykdommen, viste hun tegn til mentale eiendommeligheter?
Ment...? Nei!
I avgjørelsen fra Stuttgart står det at hun led av manglende intelligens.
Det er ikke... Det er ikke sant!
Kan De forklare oss hvordan retten i Stuttgart trakk den konklusjonen?
Det var bare noe de sa for å kunne operere meg.
- Det var bare noe de sa? - Ja!
Helseretten brukte en enkel test i tilfeller av mental inkompetanse.
Siden De sier at de ikke spurte Dem den gangen, kan De kanskje svare nå.
Lag en setning av ordene "hare", "jeger" og "slette".
Protest!
Mr. Petersen.
Var retten i Stuttgart konstituert slik som denne?
Jeg forstår ikke...?
- Var det tilskuere til stede? - Tilskuere? Ja.
Takk.
Protesten er avvist.
Hare... jeger... slette.
Mr. Petersen. Ta Dem tid.
Hare, jeger, slette...
Hare... jeger...
De hadde allerede bestemt seg...
Da jeg kom inn i retten, hadde de bestemt seg!
De sendte meg til sykehuset! Som en forbryter.
Jeg kunne verken si eller gjøre noe. Jeg...
Jeg måtte ligge der.
Og min mor... Det De sier om henne...
Hun var en kvinne... En hushjelp som jobbet hardt.
Og det De sier, er ikke rettferdig!
Jeg vil vise Dem... Her har jeg et bilde av henne.
Jeg vil gjerne at De skal se på det.
Jeg vil at De skal dømme.
Jeg vil at De skal si meg... Var hun tilbakestående?!
Min mor! Var hun tilbakestående?
Var hun det?
Jeg føler at det er min plikt å påpeke overfor domstolen -
- at vitnet ikke har kontroll over sine mentale prosesser.
Det vet jeg at jeg ikke har!
Etter den dagen har jeg bare vært halvparten av det jeg var!
Retten vet ikke hvordan De var tidligere.
Det kan den ikke vite.
Vi har bare Deres ord for det.
Retten er hevet.
Vi har ett problem med aktoratet.
Det er fullt av unge radikalere som Lawson.
- Er Lawson en ung radikaler? - Han var jo Roosevelts protesjé.
Roosevelt hadde da venner som ikke var radikalere?
- Si meg én! - Wendell Wilkie.
Du regner ham som konservativ?
Jeg har faktisk lurt på hvor du står hen, Dan.
Det skal jeg si deg. Jeg er en beinhard republikaner -
- som syntes at Franklin Roosevelt var en stor mann.
Å, en av dem.
Max!
- Kjenner du Max Perkins? - Nei.
Han jobber i United Press.
- Max! Hva gjør du her? - Jeg tenkte du ville lage bråk her.
- Jeg har ikke drukket så mye. - Dette er dommer Ives.
- Mrs. Ives. - Hvordan står det til?
- Dommer Haywood. Mrs. Bertholt. - Vi har møttes.
- Vil dere ta en drink med oss? - Det vil vi gjerne.
Vil du sitte her, Max?
Jeg beundret artikkelen din om Mrs. Bertholt.
En enkel reportasje. Hennes forsvar av mannen var velformulert.
Skal du skrive om rettssakene?
Akkurat nå kunne jeg ikke engang gitt bort en story om Nürnberg-sakene.
- Hva mener De? - Amerikanerne er ikke interessert.
- Men det er bare to år siden krigen. - Det stemmer.
- Vil dere bestille? - Spør hva damene vil ha. Mer øl, Dan?
Nei takk, jeg har fått nok øl. Jeg vil gjerne prøve noe annet.
Kanskje Sonnenberg eller Schwalbenwinkel? Den lokale vinen.
- Sonnenberg eller...? - Schwalbenwinkel.
Ja, det vil jeg gjerne. Schwalbenwinkel, takk.
- De også? - Ja takk.
- Holder du deg til øl, Max? - Ja takk.
- Kom De vel hjem forleden kveld? - Ja, takk.
Jeg vet ikke hva jeg skulle gjort uten bilen.
- De snakker svært godt engelsk. - Takk.
Min mann og jeg tilbrakte to år i USA.
Jeg håper De har hatt sjansen til å se noe av Nürnberg.
Jeg har bare sett veien mellom huset mitt og Justispalasset.
Og steder som har med saken å gjøre. Historiske aspekter.
Nazi-aspekter. De burde se andre deler av Nürnberg.
Det er vakre steder i gamlebyen. Museer vi prøver å gjenoppbygge...
Det skal være en pianokonsert neste uke i operahuset.
Arthur Reiss. Han flyktet fra Hitler i den tidlige fasen.
Vi har overtalt ham til å komme tilbake.
- Vil De komme? - Ja, gjerne det.
Jeg ber dem legge av en billett.
- Jeg sitter i komiteen. - Takk, Mrs. Bertholt.
- Jeg har en misjon mht. amerikanere. - Og hva er det?
Å overbevise dere om at vi ikke alle er monstre.
- God kveld, oberst. - Oberst. Major Radnitz.
God kveld, Mrs. Bertholt.
- Unnskyld meg. - De har jo nettopp kommet?
Jeg må gå. Det var hyggelig å treffe dere.
Det ligger billett til Dem i luken. God natt.
God natt, Mrs. Bertholt. Max.
Mrs. Bertholt er ikke vilt begeistret for meg.
Jeg var aktor i saken mot hennes mann.
Mange mener at general Bertholt ikke ville fått dødsdom i dag.
Ja, det gjør de sikkert.
Det er sikkert folk som mener at alle fanger i Nürnberg bør settes fri!
Unnskyld meg. Jeg har tatt et par glass for mye.
Det er vel pinlig opplagt for dere.
Scenen i ettermiddag med Mr. Petersen satte meg ut.
Tre øl og Schwalbenwinkel.
Prost!
Schwalbenwinkel.
Det er godt øl. Ølet er godt her i landet.
De vet... Det er en ting med amerikanere.
Vi er ikke skapt til å være okkupanter. Det er nytt for oss.
Vi kommer hit, og hva ser vi?
Vi ser dette vakre landet. Og det er vakkert.
Vi ser den flere hundre år gamle kulturen, den gemütliche sjarmen...
Og det sjarmerende ved folk som Mrs. Bertholt.
Vi har et innebygget mindreverdighetskompleks.
Vi lar tvilen komme andre til gode. Det er den amerikanske stilen.
Vi slår den største krigsmaskinen siden Aleksander den store.
Og nå tar speiderguttene over.
Problemet med deg er at du vil tiltale hele landet.
Det kan være emosjonelt tilfredsstillende, -
- men det ville ikke vært praktisk, og ikke rettferdig.
Ikke rettferdig?
"Hare... jeger... slette."
Ja, riktig. La oss være rettferdige.
"Haren ble skutt av jegeren på sletten."
Det skulle være ganske enkelt.
Oberst, jeg synes vi skal dra.
- Ja, vi bør ikke diskutere dette... - Nei visst!
Vi er jo rettferdige amerikanere.
Vi må ikke gjøre noe ureglementert. Nei, sir.
Det er ingen nazister i Tyskland. Visste du ikke det?
Eskimoene invaderte Tyskland. Det var slik alt det fryktelige skjedde.
Det var ikke tyskernes skyld. Det var de fordømte eskimoene!
Unnskyld meg.
- God natt, oberst. - God natt.
Vennligst hør etter. Beklager at jeg avbryter dansingen.
Følgende offiserer bes returnere til sine enheter:
Major McCarthy, major Citron, major Cantor...
Kaptein Byers, kaptein Connell, kaptein Douglas, kaptein Wolfe...
Major Booth og major Rice.
Takk. Nå kan dere fortsette å danse.
- Harry. Hva er det? - Russerne slo til i Tsjekkoslovakia.
Masaryk skal ha begått selvmord. Vi sender styrker dit.
- Hva tror du kommer til å skje? - Jeg vet ikke.
Dommer Haywood.
Elsa Scheffler.
God kveld.
"President Truman reagerte ved å trappe opp militærøvelser."
"Han slo fast at Vestens nasjoner må overleve" -
- "stilt overfor truslene fra øst."
"Truslene fra øst". Janning, har De hørt dette?
Det som står i avisen? Akkurat det Hitler sa!
Kampen om overlevelse mellom øst og vest. Han visste det!
Der ser dere at vi visste akkurat hva vi gjorde.
De kan ikke kalle oss kriminelle, og samtidig be oss hjelpe dem.
Vi må stå sammen. Den viktigste delen av rettssaken kommer nå.
Det er gode tider, herr Hahn.
Før var De lykkelig om jeg nedlot meg til å si god morgen.
Nå som vi er her sammen, forteller De meg hva jeg må gjøre med livet mitt.
De må stå sammen med oss! Tyskere må ikke vende seg mot hverandre. Nå som vi er her sammen, forteller De meg hva jeg må gjøre med livet mitt.
De må stå sammen med oss! Tyskere må ikke vende seg mot hverandre.
Hør på meg. Det har skjedd forferdelige ting i mitt liv.
Men det aller verste er å være i selskap med menn som Dem.
- Jeg har ikke noe til felles med Dem. - Jo. De var del av det samme regimet.
De støttet regimet, slik vi gjorde. Og vi har mer til felles.
De er tysker.
- God kveld. Likte De det? - Ja visst. Det var veldig fint.
- Kan jeg kjøre Dem? - Jeg bor i nærheten.
Jeg skulle spasere. Vil De gå en tur?
Ja, gjerne. Jeg trenger ikke bilen, jeg spaserer.
Skal jeg vente? Jeg venter på Dem, herr dommer.
Tyskere elsker å synge, under alle omstendigheter.
Det har jeg merket.
Synger amerikanere også i barer? Jeg har glemt det.
Nei, vi pleier å være temmelig gretne i barer.
Jeg skulle ønske De forsto tysk. Ordene er svært vakre.
Veldig triste. Mye tristere enn de engelske.
"Den tyske soldaten vet at han kommer til å miste kjæresten."
"Og livet."
"Lanternen brenner hver kveld."
"Den kjenner dine skritt, og den veien du går."
"Den brenner hver kveld, men jeg er for lengst glemt."
"Hvis du ikke kan komme til meg, hvem vil da stå sammen med deg?"
"Under lanternen. Med deg, Lili Marlen."
Hva slags liv har De i Amerika?
- Har De familie? - Ja, en datter.
- Og hun har fire barn. - Fire?
- De må være svært stolt av dem. - Ja, det er jeg.
- Og hvor er Deres kone? - Hun døde for noen år siden.
Sigaretter?
- Hva med Dem? Har De barn? - Nei, det har jeg ikke.
Hva er Deres stilling i Amerika? Det må være en høy stilling.
Nei. Jeg er herredsrettsdommer. Har ikke engang vært det det siste året.
- Er De pensjonert? - Ufrivillig, av velgerne.
- Velger dere dommere i USA? - Ja, i noen delstater.
Det visste jeg ikke.
Det er enten en svakhet eller en fordel.
Jeg trodde det var en fordel inntil jeg tapte.
- Det var nok velgernes feil. - Det er nok delte meninger om det.
Her bor jeg. Det er ikke så verst innvendig.
- Blir De med opp? Jeg kan lage kaffe. - Ja takk.
Det har ikke vært så lett for Dem?
Jeg er ikke vant til at det er lett. Jeg er ikke svakelig.
Jeg er datter av det militære. De vet hva det betyr, ikke sant?
Nei.
Det betyr at jeg lærte en spesiell form for disiplin.
Da jeg var barn, red vi lange turer på landet om sommeren.
Men jeg fikk aldri løpe til limonade-kiosken.
Jeg fikk høre: "Kontroller tørst. Kontroller sult."
"Kontroller følelser." Det har jeg hatt stor nytte av.
Og Deres mann? Hadde han den samme arven?
Min mann var soldat. Han ble lært opp til å gjøre én ting:
Å kjempe i strid, og å kjempe godt.
- Er kaffen god nok? - Utmerket.
Det er Ersatz, men jeg prøver alltid å lage den sterk.
Jeg er nysgjerrig...
Hva synes De om Ernst Janning?
Mrs. Bertholt, jeg har ikke anledning til å diskutere saken utenfor retten.
Nei, selvsagt ikke.
Jeg kjente Ernst Janning litt. Vi pleide å gå på samme konserter.
Jeg husker en mottagelse for Wagners svigerdatter. Hitler var der.
Ernst Janning var der med sin kone.
Hun var svært vakker. Veldig liten, og spedbygd.
Hun er død nå.
Hitler var betatt av henne. Han gjorde tilnærmelser.
Han pleide å få slike følelsesmessige utbrudd.
Jeg glemmer aldri hvordan Ernst Janning satte ham på plass.
Jeg tror ingen annen hadde gjort det slik. Han sa:
"Kansler. Jeg har ikke så mye imot at De viser slike slette manerer."
"Men det byr meg imot at De er slik en bourgeois."
Hitler ble blek, stirret på Janning, og gikk.
- Er kaffen virkelig som den skal? - Den er god, takk.
Folk som Janning, min mann og jeg hatet Hitler. Det skal De vite.
Og han hatet oss. Han hatet min mann fordi han var en ekte krigshelt.
Den lille korporalen tålte ikke det.
Han hatet ham fordi han giftet seg inn i adelen. Min familie.
Hitler hadde ærefrykt for adelen, men han hatet den.
Derfor er det så ironisk, det som skjedde.
- De vet hva som skjedde med min mann? - Ja.
Hva visste han om forbrytelsene de anklaget ham for?
Han ble stilt for retten med de andre militære lederne.
Det var en del av hevnen seierherrene alltid tar over de beseirede.
Det var politiske mord. De kan vel se det?
Mrs. Bertholt, jeg vet ikke hva jeg kan se.
Jeg burde ikke være her og snakke med Dem om dette, men...
Jeg ønsker virkelig å forstå.
Jeg må det.
- Vil De ha litt mer kaffe? - Ja takk.
Hei.
Vi har funnet Irene Hoffmann.
- Hvor da? - I Berlin.
Hun har giftet seg, og heter Wallner. Det var vanskelig å finne henne.
- Når kommer hun? - Hun kommer ikke.
- Hva mener du? - Hun vil ikke komme.
Du vet, ingen av dem vil vitne lenger.
Når jeg nattoget, kan jeg dra til Berlin og være tilbake i morgen.
- Du har ikke sovet... - Jeg kan få tak i Hoffmann.
Ta over for meg i morgen.
Vær så snill, oberst. Jeg sa det jo da De kom inn hit.
Jeg sier det igjen: Vi er ferdige med dette.
De har ikke rett til å beordre henne.
Jeg beordrer henne ikke. Jeg har ingen myndighet til det.
Tror De vi får medalje for å stille opp?
Folk synes ikke tyskere skal vitne mot andre tyskere.
Jeg har ikke vært aktor i to år nå i slike saker uten å vite det.
Det er lett for Dem. Etter sakene drar De tilbake til USA.
- Men vi må leve med disse folkene. - Tror De ikke jeg vet hva jeg ber om?
- Men De kommer inn som Gestapo og... - De må ikke komme unna med det!
Og De tror ikke de slipper unna med det til slutt?
Til helvete med dem, og til helvete med Dem.
Emil Hahn er der?
Ja. På tiltalebenken.
- Ernst Janning? - Ja.
De så butikken i første etasje.
Det er ikke mye, men det er en ny begynnelse for oss.
De vil komme hvis jeg drar til Nürnberg.
De vil komme og knuse vinduene i butikken.
Jeg plasserer en vakt der 24 timer i døgnet.
- Du trenger ikke dra, Irene. - Jo, De må dra.
Av hensyn til alle dem som ikke kan stå i vitneboksen selv.
- Du skylder ingen det, Irene. - Jo, det gjør De!
De skylder én person det, i det minste.
Om natten... Hver natt...
Har vi visst dette måtte komme.
Dr. Geuter, gjenkjenner De overskriften?
Ja, sir.
- Kan De lese den for retten? - "Død over rasebesudleren".
- Hvilken avis sto den i? - I Julius Streichers Der Stürmer.
- I hvilken forbindelse? - Feldenstein-saken.
- Hva gikk Feldenstein-saken ut på? - Herr dommer!
Forsvaret protesterer mot at Feldenstein-saken presenteres.
Det er den mest beryktede saken i perioden.
Den har overtoner, og appellerer til følelser det er best å ikke vekke.
Det er ingen saker og overtoner som ikke kan vekkes her.
Domstolen er interessert i alt som er relevant. Protesten avvises.
Jeg kan ta over.
- Om retten tillater...? - De kan fortsette.
Så... Hva gikk Feldenstein-saken ut på?
En mann ble tiltalt for "raseforurensning".
Kan De forklare hva som ligger i "raseforurensning"?
Det er anklagen det refereres til i Nürnberg-lovene. Den sier:
"Enhver ikke-arier som har seksuell omgang med en arier," -
- "kan straffes med døden."
Når fikk De første gang kjennskap til saken?
I september 1935 ble jeg kontaktet av politiet.
De sa at Mr. Feldenstein satt arrestert.
At han ba om å få meg som advokat.
- Hva slags sosial posisjon hadde han? - Han var en velkjent kjøpmann.
Han var en av lederne for den jødiske menigheten i Nürnberg.
Hva slags tiltale ble reist mot ham?
Han ble beskyldt for å ha hatt intim omgang med en 16 år gammel jente.
- Irene Hoffmann. - Jeg forstår.
- Og hva sa han til Dem om saken? - Han sa at det var usant.
Han hadde kjent jentas foreldre, og besøkt henne etter at de døde.
Men det hadde aldri vært noe av det han var anklaget for, mellom dem.
Kan De fortelle retten hva som så skjedde?
Han ble stilt for særdomstolen i Nürnberg.
- Hvor holdt denne særdomstolen til? - Akkurat her. I denne bygningen.
- I denne rettssalen. - Dr. Geute.
Hva var omstendighetene rundt saken?
Den ble brukt som en PR-sak for nasjonalsosialismen.
Dette var under septemberfeiringene. Rikspartidagene i Nürnberg.
Rettssalen var full. Folk hadde ståplass bakerst.
Julius Streicher satt på en av de forreste plassene.
Det var høytstående funksjonærer fra nazistpartiet overalt.
Kan De si oss hva Deres forventninger til saken var i dette klimaet?
Jeg ventet det verste da jeg så at Emil Hahn var offentlig anklager.
Han var fanatiker. Hans saker var alltid preget av ekstrem brutalitet.
Men jeg hadde ett håp om utfallet.
For i dommerstolen satt Ernst Janning.
Hans ry var kjent over hele Tyskland.
Han hadde viet sitt liv til rettferdigheten.
Til rettferdighetens idé.
Takk. Det var alt.
Noen spørsmål?
Takk. Ingen spørsmål.
Vitnet kan gå ned.
Aktoratet innkaller vitnet...
Irene Hoffmann Wallner.
Vennligst løft høyre hånd.
Jeg sverger å si sannheten og intet annet enn sannheten.
Jeg sverger.
Kan De oppgi Deres navn til domstolen?
Irene Hoffmann Wallner.
Mrs. Wallner...
- Kjente De Lehman Feldenstein? - Ja.
- Når traff De ham første gang? - I 1925 eller 1926.
Jeg er ikke helt sikker.
- Hvor gammel var han da? - Han var i 50-årene.
Og hvor gammel var han da han ble arrestert?
- Han var... 65. - Jeg forstår.
- Hva slags forhold hadde dere? - Vi var venner.
Fortsatte De å treffe ham etter Deres foreldres død?
- Ja. - Hvorfor?
Vi var venner. Han eide bygningen jeg bodde i.
Han var ofte der, av forretningsgrunner.
Hva sa De til politiet da de forhørte Dem om "intimt forhold" til ham?
Jeg fortalte dem at det var løgn.
Kan De si meg hvem den offentlige anklageren var?
Emil Hahn.
- Forhørte Emil Hahn Dem? - Ja.
Hva sa han til Dem?
Han tok meg med inn på et eget rom, der vi var alene.
Han sa at det ikke nyttet å gjenta historien min.
For ingen ville tro meg.
Det hadde foregått rasebesudling.
Og den eneste avlaten for dette var å drepe overgriperen.
Han sa til meg at hvis jeg beskyttet Mr. Feldenstein, -
- ville jeg bli arrestert for mened.
Hva svarte De?
Jeg sa det samme jeg hadde sagt igjen og igjen.
At jeg ikke kunne si noe annet.
Jeg kunne ikke lyve om en som hadde vært så snill mot meg.
- Ble De arrestert? - Ja.
Mrs. Wallner, fortell oss...
På hvilken måte ledet Emil Hahn aktoratet?
Han...
Han gjorde narr av alt Feldenstein prøvde å si til sitt forsvar.
Han latterliggjorde ham ved enhver anledning.
- Hva var publikums reaksjon? - De lo. Om og om igjen.
Hvor lenge varte rettssaken?
Mrs. Wallner? Hvor lenge varte rettssaken?
To dager.
- Falt dommen på slutten av andre dag? - Ja.
- Hva var dommen? - Skyldig.
Og hva var straffen?
Mr. Feldenstein ble dømt til å bli henrettet.
Jeg ble dømt til to års fengsel for falsk forklaring.
- Hvem var dommeren i saken? - Ernst Janning.
Ble straffene fullbyrdet?
Tusen takk, Mrs. Wallner. Det var alt.
Noen spørsmål?
Herr dommer, jeg vil be om at vitnet holdes disponibel.
Vi vil presentere flere beviser i Feldenstein-saken -
- når forsvaret skal holde sin prosedyre.
Vitnet bes om å holde seg disponibel.
De kan gå ned nå.
Oberst Lawson.
Jeg legger frem som bevis et dekret signert av Adolf Hitler.
Det fastslår at alle som er mistenkt for illojalitet -
- eller noen slags motstand, kan arresteres i hemmelighet.
Uten beskjed til venner og familie, og uten rettssak.
Og sendt til konsentrasjonsleirer.
Jeg legger også frem et antall ordrer under dette dekretet.
Hvert av dem underskrevet av en av de tiltalte.
Pga. disse ble flere hundre arrestert og satt i konsentrasjonsleir.
Underskrevet av Friedrich Hoffstetter.
Werner Lamppe.
Emil Hahn.
Ernst Janning.
Ærede dommere.
De tiltalte i saken bestyrte ikke konsentrasjonsleirene personlig.
De trengte aldri å banke opp ofre.
Eller trekke i spakene som slapp gass inn i kamrene.
Men som denne sakens dokumenter har vist...
Disse tiltalte utformet og utstedte lover, og avsa dommer -
- som sendte millioner av ofre til sine... bestemmelsessteder.
Major Radnitz.
Jeg vil be om at oberst Lawson blir tatt i ed som vitne.
- Innvilget. - Takk.
Vennligst løft høyre hånd.
Jeg sverger å si sannheten og intet annet enn sannheten.
Jeg sverger.
Var De aktiv i Den amerikanske hær i 1945, da krigen sluttet?
Ja.
Hadde De kommandoen over tropper som frigjorde konsentrasjonsleirer?
Ja.
- Var De i Dachau og Belsen? - Ja.
Var De til stede da disse filmene ble tatt opp?
Ja, det var jeg.
Ok.
Kartet viser antall av og beliggenhet til konsentrasjonsleire -
- i Det tredje rike.
Buchenwald konsentrasjonsleir ble opprettet i 1933.
Her var det omtrent 80 000 fanger.
Det var et motto i Buchenwald.
"Bryt ned kroppen..."
"Bryt ned livsviljen..."
"Knus hjertet."
Ovnene i Buchenwald.
Tegn på forsøk i siste minutt på å fjerne lik.
Ovnene ble laget av et firma som også spesialiserte seg på bakerovner.
Navnet på firmaet er tydelig inngravert.
En samling av biprodukter fra Buchenwald.
Fremvist for lokale byfolk av en alliert offiser.
Børster av alle slag.
Sko. For voksne og barn.
Briller.
Smeltet gull fra tenner, sendt til medisinsk avdeling i Waffen SS.
En lampeskjerm laget av menneskehud.
Hud brukt til malerier. Mange av dem er obskøne.
Hodene til to polske arbeidere, krympet til en femdel av størrelsen.
Et menneskelig bekken, brukt som askebeger.
Barn som er tatovert for å merke dem for deres senere tilintetgjørelse.
Iblant viste man barna "nåde".
De fikk morfinsprøyter, slik at de var bevisstløse når de ble hengt.
En lege beskrev hvordan de festet rep rundt halsen deres.
Med legens egne ord:
"De ble hengt som bilder i kroker på veggene."
Likene av dem som kom i godsvogner. Uten mat og luft.
De som ikke overlevde reisen til Dachau.
Hundrevis ble brukt som forsøkskaniner -
- for avskyelige medisinske eksperimenter.
Et vitne til en henrettelse i Dachau beskrev det slik:
"Fangene måtte legge klærne på et stativ."
"De fikk vite at de skulle bade."
"Så ble dørene låst."
"Bokser med Zyklon B ble utløst" -
- "gjennom de spesialkonstruerte ventilene."
"Man kunne høre jamringen og klynkingen der inne."
"Etter 2-3 minutter var alt stille."
Dødstransportene omfattet 90 000 fra Slovakia.
65 000 fra Hellas.
11 000 fra Frankrike.
90 000 fra Nederland.
400 000 fra Ungarn.
250 000 fra Polen og Øvre Schlesien.
Og 100 000 fra Tyskland.
Dette ble filmet da britiske tropper frigjorde Belsen konsentrasjonsleir.
Av sanitære grunner måtte en britisk bulldoser begrave likene -
- så raskt som mulig.
Hvem var disse likene?
Borgere av alle de okkuperte landene i Europa.
To tredeler av jødene i verden. Utryddet.
Mer enn seks millioner, ifølge nazistenes egne rapporter.
Men det virkelige antallet...
Er det ingen som kjenner.
Hvordan våger de å vise oss de filmene?!
Vi er ikke bødler, vi er dommere!
Du tror vel ikke det var slik?
Ja, det var henrettelser, men... Ikke på den måten. Absolutt ikke.
Pohl!
Du og Eichmann administrerte konsentrasjonsleirene.
De sier at vi drepte millioner av mennesker.
Hvordan kunne det være mulig? Fortell dem det!
Hvordan kunne det være mulig?
Det er mulig.
- Hvordan? - Teknisk sett, mener du?
Det kommer bare an på anleggene.
La oss si man har to kamre som kan ta 2000 mennesker hver.
Bare regn etter. Man kan bli kvitt 10 000 på en halvtime.
Man trenger ikke engang vakter til det.
Man kan si at de skal dusje. I stedet for vann skrur de på gassen.
Det er ikke drepingen som er problemet. Det er å bli kvitt likene.
Jeg beklager at jeg er sen.
Jeg gjorde litt arbeid for gjenoppbyggingskomiteen.
Jeg tok med brosjyrer, så vi kan bestemme hva De skal se nå.
Det er Albrecht Dürer-huset. Museet.
- Når har De tid? - Når som helst.
- Vil dere bestille? - Hva vil De ha?
- Kan jeg hjelpe til med menyen? - Nei, jeg skal ikke ha noe.
- Et glass moselvin, takk. - Til meg også.
- Hva er i veien? - Ingenting. Jeg er bare ikke sulten.
Nei, det er...
De siste dagene har betydd mye for meg.
Hvordan da?
De innser nok ikke hvor provinsiell jeg er.
Jeg har bare vært utenlands én gang tidligere.
Som infanterist i første verdenskrig.
Jeg lurte på hvordan slike steder var.
- De har betydd mye for meg også. - Hvordan da?
De har gitt meg tilbake følelsen jeg hadde da jeg var i Amerika.
Synd dette ikke er en ukebladhistorie.
Hvis det var det... To mennesker som oss...
- Den aldrende juristen... - Nei da.
Den aldrende juristen og den vakre enken...
De kunne overvinne sine vansker, og reise steder til lands eller vanns.
Jeg traff Mr. Perkins i dag. Han sa at de viste de bildene i rettssalen.
Oberst Lawsons favorittbilder. Han kommer med dem ved enhver anledning.
Oberst Lawsons private skrekkabinett.
Er det slik De tror vi er? Tror De vi visste om de tingene?
Tror De at vi ønsket å myrde kvinner og barn?
Tror De virkelig det? Gjør De?
Mrs. Bertholt, jeg vet ikke hva jeg skal tro.
Gode gud. Vi sitter her og drikker sammen.
Hvordan kan De tro at vi visste om det?
Vi visste det ikke!
Så vidt jeg forstår, var det ingen her i landet som visste om det.
Deres mann var en av Hærens øverste ledere.
Og han visste ikke om det.
Det var Himmler og Goebbels. SS visste hva som foregikk. Ikke vi.
Det skjedde ting på begge sider. Min mann var militær i hele sitt liv.
Han var berettiget til en soldats død.
Jeg prøvde å ordne det, så han skulle dø med ære.
Jeg gikk til mange tjenestemenn og tryglet dem om det.
At han skulle tillates verdigheten ved en eksekusjonspelotong.
Men som De vet, ble han hengt sammen med de andre.
Og etter det forsto jeg hva det vil si å hate.
Jeg gikk aldri ut av huset, eller rommet. Jeg drakk.
Jeg hatet med hver eneste fiber i meg. Jeg hatet alle amerikanere.
Men man kan ikke leve med hat. Det vet jeg.
Dan...
Vi må glemme. Hvis vi skal fortsette å leve.
Herr Rolfe.
Om retten tillater...
I går ble domstolen vist noen filmer.
Det var... sjokkerende filmer.
Overveldende filmer.
Som tysker...
Skammer jeg meg over at slikt kan ha funnet sted i mitt land.
Det kan aldri rettferdiggjøres.
Ikke på flere generasjoner.
Ikke på flere århundrer.
Men...
Jeg mener at det var galt, uanstendig og forferdelig urettferdig -
- av aktoratet å vise oss slike filmer i denne rettssalen.
På denne tiden! Mot disse tiltalte!
Og jeg kan ikke protestere sterkt nok mot en slik taktikk!
Hva er det aktor prøver å bevise?
Prøver han å bevise at alle tyskere var ansvarlige for disse hendelsene?
Eller at de var klar over dem?
For hvis han gjør det, konstaterer han ikke fakta.
Og han vet at han ikke gjør det.
Hemmeligholdelsen av operasjonene og leirenes geografiske beliggenhet...
Kommunikasjonssammenbruddet i krigens siste dager, -
- da tilintetgjørelsen nådde millioner...
Det viser klart at han ikke forteller sannheten!
Sannheten er at brutaliteten ble utøvd av de få ekstremistene!
Av de kriminelle!
Svært få tyskere visste om hva som foregikk.
Svært få!
Ingen av oss visste hva som skjedde! Det som ble vist i disse filmene.
Ingen av oss!
Men det mest ironiske ved det hele er -
- at aktor viste filmene for disse tiltalte.
Menn som beholdt sine stillinger bare av én grunn:
For å hindre at det skulle skje verre ting.
Hvem er den modigste? Den som rømmer? Som trekker seg i farlige tider?
Eller den som blir på post, og setter sin personlige sikkerhet i fare?
Forsvaret vil presentere vitner, brev og dokumenter fra flyktninger -
- som vitner om at Ernst Janning reddet dem.
Forsvaret vil vise alle de gangene Janning fikk til mildere straffer.
Uten hans innflytelse ville det vært mye verre.
Forsvaret vil vise at Ernst Jannings personlige lege var en ikke-arier.
En jødisk mann! Som han beholdt selv om det satte ham i fare.
Forsvaret presenterer dokumenter fra berømte jurister over hele verden, -
- som ber om at det tas spesielle hensyn i denne saken.
De hevder at Ernst Jannings arbeid bare ble inspirert av ett motiv:
En streben etter å fremme rettferdighet!
Så hva hadde aktoratet å komme med mot dette?
Aktoratet har, i saken mot Ernst Janning, -
- bare kommet med ett reelt bevis:
Feldenstein-saken. En beryktet sak som aldri skulle vært gjenopptatt.
En sak som forsvaret nå er tvunget til å gjennomgå.
Forsvaret innkaller Mrs. Elsa Lindnow.
Vennligst løft høyre hånd.
Jeg sverger å si sannheten og intet annet enn sannheten.
Jeg sverger.
Mrs. Lindnow.
- Hva er Deres yrke? - Jeg er vaskekone.
- Hvor er De ansatt? - Grosseplatz 4... 345.
- Kjente De Lehman Feldenstein? - Ja.
- I hvilken forbindelse? - Han var min arbeidsgiver i 1935.
- Kjenner De Irene Hoffmann Wallner? - Ja.
- I hvilken forbindelse? - Hun var leieboer i bygningen.
Så De noen gang miss Hoffmann og Mr. Feldenstein sammen?
Ja.
Hvordan foregikk det?
Mr. Feldenstein besøkte miss Hoffmann i hennes leilighet.
- Ofte? - Ganske ofte.
La De noen gang merke til noe uvanlig?
Ja. Jeg så miss Hoffmann kysse Mr. Feldenstein i døren til leiligheten.
- Var det andre anledninger? - Ja. Det var én.
- Hva var det? - Jeg kom hjem til miss Hoffmann.
Jeg ville gjøre rent. Jeg trodde ingen var hjemme. - Hva var det? - Jeg kom hjem til miss Hoffmann.
Jeg ville gjøre rent. Jeg trodde ingen var hjemme.
Jeg så miss Hoffmann sitte på Mr. Feldensteins fang.
Takk, Mrs. Lindnow. Det var alt.
Oberst Lawson.
Hodetelefoner.
Mrs. Lindnow.
Hva er Deres politiske tilknytning?
- Politiske...? - Jeg protesterer, herr dommer.
Politisk tilknytning har ingenting med vitneutsagnet å gjøre.
Oberst Lawson prøver igjen å appellere til rettens følelser.
- Protesten er avvist. - Vennligst svar på spørsmålet.
Var De medlem av Det nasjonalsosialistiske parti?
Ja, det var jeg.
- Vi ble tvunget til det. - "Vi ble tvunget til det"...
Når ble De medlem av nazipartiet?
I 1933.
Ble alle tyskere tvunget til å bli medlemmer av nazipartiet i 1933?
Vennligst svar. Ble De tvunget til å bli medlem av nazipartiet?
Det var alt.
Vitnet kan gå ned.
Forsvaret kan fortsette.
Forsvaret innkaller Irene Hoffmann Wallner til vitneboksen.
Mrs. Wallner. De er fremdeles under ed.
Mrs. Wallner. Kom De hit frivillig?
- Meldte De Dem frivillig til å vitne? - Ja.
Er det ikke slik at aktoratet ba Dem komme hit?
At det var svært ubehagelig for Dem å komme hit?
Det er alltid svært ubehagelig å gjenoppleve den tiden.
Det er i samsvar med min informasjon om at De ikke ønsket å komme. Takk.
Mrs. Wallner. Det er i samsvar med min informasjon om at De ikke ønsket å komme. Takk.
Mrs. Wallner.
Nürnberglovene ble forkynt 15. september 1935.
- Hvor var De da? - I Nürnberg.
Kjente De til lovene?
Visste De at fysiske forhold til jøder var imot loven?
Ja.
Visste De at særlig i Nürnberg var ikke bare fysisk kontakt mislikt?
- Men enhver sosial kontakt? - Ja.
- Visste De at det satte Dem i fare? - Ja, jeg visste det.
Men hvordan kan man oppgi et vennskap på grunn av...?
Det er et annet spørsmål. Det var ikke det spørsmålet jeg stilte.
- Var De klar over det? - Ja, det var jeg.
- Likevel fortsatte dere å møtes? - Ja.
Det kom frem at han kjøpte ting til Dem.
- Søtsaker og sigaretter. - Ja.
- Og iblant kjøpte han blomster? - Ja, han kjøpte mange ting til meg.
Det var fordi han var snill. Den snilleste mannen jeg har kjent.
- Kjenner De vitnet Elsa Lindnow? - Ja, jeg kjenner henne.
- Var hun vaskekone i Deres leilighet? - Ja.
- Besøkte Mr. Feldstein Dem der? - Ja.
- Hvor mange ganger? - Jeg husker ikke...
- Flere ganger? - Ja.
- Mange ganger? - Ja.
- Kysset De ham? - Ja.
- Mer enn ett kyss? - Ja.
Men det var ikke slik De prøver å fremstille det.
Han var som en far for meg. Han var mer enn en far...
Mer enn en far?! Satt De på fanget hans?
Protest! Advokaten plager vitnet for å fremskaffe bevismateriale.
Protesten avvises.
Forsvaret tillates å gjenta en parodi på rettssystemet!
Oberst Lawson. Retten tar avgjørelser i denne saken, ikke aktoratet.
- Fortsett. - Satt De på fanget hans?
Ja. Men det var ikke noe galt eller stygt i det.
- Satt De på fanget hans?! - Ja. Men...
De satt på fanget hans! Hva mer gjorde De?
Det var ingenting av det De antyder. Ingenting slikt.
Hva mer gjorde De, Mrs. Wallner?
Hva er det De prøver å gjøre?!
Prøver De å...?
Hvorfor lar De meg ikke si sannheten?
Det er det vi vil ha, Mrs. Wallner. Sannheten!
De innrømmet at de fortsatte å treffe ham. At han kom til leiligheten.
At De kysset ham. Satt på fanget hans.
- Hva mer innrømmer De? - Ingenting!
Det var ikke slik De fremstiller det.
- Hva mer?! - Ingenting!
Hold opp!
Hva mer?
Herr Rolfe!
Skal vi gjennom dette enda en gang?
Herr dommer. Tiltalte har vært under slikt press at han ikke forstår...
Jeg forstår.
- Tiltalte vil komme med en erklæring. - Forsvaret har rett til...
Ro i salen!
Ønsker tiltalte å komme med en erklæring?
Jeg ønsker å komme med en erklæring. Ja.
- Forsvaret har rett til å... - Tiltalte har rett til å uttale seg!
- Jeg må snakke med min klient! - Han har rett til å uttale seg nå!
Retten tar pause til kl. 10.30 i morgen tidlig.
Hva er det De gjør? Hva er det De prøver å gjøre?
De har hatt Göring og Frank Streicher. Det er over.
Tror De jeg har likt å være forsvarer under denne rettssaken?
Jeg har gjort ting som har fått meg til å krympe meg. Og hvorfor?
For å la det tyske folk beholde noe. Et snev av verdighet.
Jeg vil ha en slutt på rettssakene.
Tillater vi dem å vanære tyskere som Dem, -
- mister vi retten til å styre oss selv for alltid.
Vi må se fremover. Ikke bakover.
Skal amerikanerne bli her for alltid?
Jeg kan vise Dem et bilde av Hiroshima og Nagasaki!
Tusenvis av forkullede lik! Kvinner og barn.
Er det deres overlegne moral?
Tror De de vet hvor de fører oss? At de har noe begrep om våre problemer?
Hva kan jeg si til Dem?
Hva kan jeg si til Dem for å få Dem til å forstå?
Det er ingenting De kan si. Ingenting.
Ingenting har skjedd som kan lette krisen.
Krisen tilspisset seg da togtrafikken mellom vestsonene og Berlin stanset.
Det er nå full blokade på land.
Kommer vi til å trekke oss tilbake, general?
Nei. Trekker vi oss tilbake under press, er vår prestisje truet.
Kommunistene vil rykke inn overalt.
Hva med rettssakene, general? Hva føler De om dem?
Vi er forpliktet til dem.
Men det vil være best å gjøre dem unna raskt.
Hva skjer om de skyter på et av flyene våre?
Det må vi vurdere hvis det skjer. Det er alt jeg kan si.
- Dere burde prøve den gode Strudelen. - Nei takk.
Som du vet, har jeg nettopp kommet tilbake fra Berlin.
Jeg tror ikke det blir katastrofe, selv om mange tror det.
Men det blir en kamp for å overleve. De neste 10 årene, kanskje 20.
Tyskland er nøkkelen til å overleve. Enhver geografistudent vet det.
- Hva prøver du å si, senator? - Jeg prøver å si dette:
Selv om ingen vil påvirke din dom, er det viktig at du forstår det.
La oss innse det. Dette er håndskriften på veggen.
Vi trenger all den hjelp vi kan få. Vi trenger det tyske folks støtte.
Mer Strudel, mine herrer?
Vær så god, herr Janning.
Jeg ønsker å uttale meg om Feldenstein-saken.
For det var den viktigste rettssaken i den perioden.
Det er viktig. Ikke bare for at domstolen skal forstå det.
Men for hele det tyske folk.
For å kunne forstå det må man forstå den tiden det skjedde i.
Det gikk en feber over landet. En skammens feber.
En feber av uverdighet. Av hunger.
Ja, vi hadde demokrati. Men det ble slitt i stykker av indre krefter.
Fremfor alt var det frykt. Frykt for nåtiden.
Frykt for morgendagen. Frykt for våre naboer.
Og frykt for oss selv.
Bare når dere forstår det, kan dere forstå hva Hitler betydde for oss.
For han sa til oss:
"Opp med hodet! Vær stolte av å være tyskere."
"Det er djevler blant oss. Kommunister og liberalister."
"Jøder! Sigøynere!"
"Når disse djevlene blir utslettet, forsvinner deres elendighet."
Det var den eldgamle historien om offerlammet.
Hva med dem av oss som visste bedre?
Vi som visste at det var løgn, og verre enn løgn?
Hvorfor satt vi tause? Hvorfor var vi med på det?
Fordi vi elsket vårt land.
Hva gjør det om noen få ekstremister mister sine rettigheter?
Om noen få raseminoriteter mister rettighetene?
Det er bare en fase. Et stadium vi går gjennom.
Det vil bli oppgitt før eller senere. Hitler selv vil bli forkastet.
Landet er i fare. Vi vil marsjere ut av skyggene.
"Fremad" er det store passordet.
Og historien forteller oss hvor godt vi lyktes, herr dommer.
Vi lyktes bedre enn i våre villeste drømmer.
Hitlers elementer av hat og makt, som trollbandt Tyskland, -
- trollbandt også hele verden.
Plutselig hadde vi mektige allierte.
Det som var blitt nektet oss som demokrati, lå nå åpent for oss.
Verden sa: "Sett i gang. Ta det! Ta Sudetland!"
"Gjenopprust Rhinland!"
"Bare ta hele Østerrike!"
Og så en dag så vi oss rundt, og oppdaget at vi var i stor fare.
Ritualet som begynte her i salen, feide over landet som en epidemi.
Det som skulle være en forbigående fase, var blitt vår livsstil.
Herr dommer...
Jeg var innstilt på å sitte i taushet under denne rettssaken.
Jeg var tilfreds med å stelle med rosene mine.
Jeg var til og med tilfreds med å la advokaten prøve å redde mitt ry.
Helt til jeg innså at for å redde det måtte han igjen mane frem spøkelset.
Dere så at han gjorde det. Her i denne rettssalen.
Han antydet at Det tredje rike virket til folkets beste.
At vi steriliserte menn for landets skyld.
At den gamle jøden kanskje likevel lå med den 16 år gamle jenta.
Enda en gang blir det gjort. Av kjærlighet til landet.
Det er ikke lett å si sannheten.
Men om Tyskland skal kunne reddes, -
- må vi som kjenner vår skyld, innrømme den.
Uansett hvor mye smerte og ydmykelse det vil føre med seg.
Jeg hadde dommen i Feldenstein-saken klar før jeg gikk inn i rettssalen.
Jeg ville funnet ham skyldig uansett.
Det var ingen rettssak, men et offerritual.
Feldenstein var et hjelpeløst offer.
Jeg må avbryte! Tiltalte vet ikke hva han sier.
- Han forstår ikke konsekvensene... - Jeg forstår!
Advokaten vil ha dere til å tro at vi ikke visste om konsentrasjonsleirene.
At vi ikke kjente til dem.
Hvor var vi da Hitler begynte å skrike ut sitt hat i Riksdagen?
Da våre naboer ble sendt ut om natten til Dachau?
Eller når det på togstasjonene i hver landsby -
- sto krøttervogner fylt opp av barn på vei til sitt endelikt?
Hvor var vi da de skrek ut til oss om natten?
Var vi døve? Stumme? Blinde?
Jeg protesterer!
Min advokat sier vi ikke visste om utryddelsen av millioner.
Han unnskylder oss med at vi bare visste om utryddelsen av noen hundre.
Gjør det oss noe mindre skyldige?
Kanskje vi ikke kjente til detaljene.
Men om så var, var det fordi vi ikke ville kjenne til dem.
Forræder!
Ro i salen!
Få ham ned på stolen, og hold ham der.
Jeg skal fortelle dem sannheten.
Selv om hele verden sammensverger seg mot det.
Jeg skal fortelle dem sannheten om justisdepartementet.
Werner Lamppe. Nå er han en gammel mann som gråter i sin bibel.
Han profitterte på eiendomsinndragelsen -
- fra enhver som han sendte i konsentrasjonsleir.
Friedrich Hoffstetter.
Den gode tyskeren, som fulgte ordre.
Som sendte menn til sterilisering som en rekke med numre.
Emil Hahn. Denne bedervete, korrupte, trangsynte mannen.
Besatt av ondskapen i ham selv.
Og Ernst Janning.
Den verste av dem alle.
For han visste hvordan de var. Og han gjorde felles sak med dem.
Ernst Janning.
Som gjorde sitt liv til et ekskrement.
Fordi han gikk sammen med dem.
Herr dommer. Det er min plikt å forsvare Ernst Janning.
Selv om Ernst Janning har erklært seg skyldig.
Det er ingen tvil om at han føler skyld.
Han gjorde en stor feil da han gikk inn i nazibevegelsen.
Han håpet det ville være til fordel for landet.
Men om han kjennes skyldig, er det andre som også var med på det, -
- som også må kjennes skyldige.
Ernst Janning sa at vi lyktes hinsides våre villeste drømmer.
Hvorfor lyktes vi, herr dommer? Hva med resten av verden?
Kjente den ikke Det tredje rikes intensjoner?
Hørte den ikke Hitlers ord på radioen over hele verden?
Leste den ikke hans intensjoner i Mein Kampf? Utgitt i hele verden.
Hvor er Sovjetunionens ansvar? I 1939 inngikk de en pakt med Hitler.
Den gjorde ham i stand til å gå til krig. Skal vi kjenne Sovjet skyldig?
Hvor er Vatikanets ansvar? I 1933 underskrev de konkordatet med Hitler.
Det ga ham hans første store prestisje.
Skal vi nå kjenne Vatikanet skyldig?
Hvor er verdenslederen Winston Churchills ansvar?
I 1938 skrev han i et åpent brev til The London Times...
I 1938, herr dommer!
"Ved en nasjonal katastrofe i England ville jeg bedt Gud" -
- "sende en mann med viljestyrken til en Adolf Hitler."
Skal vi nå kjenne Winston Churchill skyldig?
Hvor er ansvaret til de amerikanske industriherrene -
- som hjalp Hitler med opprustningen, og profitterte på det?
Skal vi kjenne dem skyldig?
Nei, herr dommer. Det er ikke bare Tyskland som er skyldig.
Hele verden har ansvar for Hitlers Tyskland!
Det er lett å dømme én mann på tiltalebenken.
Det er lett å snakke om bristen i tyskernes karakter -
- som tillot Hitler å ta makten.
Og ignorere karakterbristen som fikk Sovjet til å signere pakter, -
- Winston Churchill til å rose ham, og amerikanerne til å tjene på ham!
Ernst Janning sa at han er skyldig.
Hvis han er det, er Ernst Jannings skyld også verdens skyld.
Verken mer eller mindre.
Major, vi må gi militærguvernøren all den hjelp vi kan.
Vi må få 700 tonn i lufta hver dag.
Dette er litt av en operasjon.
Hadde du trodd vi skulle fly kull og tomater i disse skranglekassene?
Ted, du og jeg har vært venner lenge. Derfor ba jeg deg komme hit.
Hva skal du gjøre i retten i morgen?
Det vet du forbannet godt.
Du vil anbefale at de setter dem bak lås og slå og kaster nøkkelen.
Du vet hva som foregår her nå?
- Ja. Jeg vet hva som foregår. - Ja, du er jo militær.
Du vet hva vi står overfor. La meg være ærlig her.
Jeg vet ikke hva som vil skje hvis de skyter på et av de flyene.
Men jeg vet dette: Mister vi Berlin, mister vi Tyskland.
Og mister vi Tyskland, mister vi Europa.
Slik er det.
Hør her, Matt. Jeg kommer til å gjøre mitt ytterste.
Verken du, Pentagon eller Gud kan få meg til...
Hvem pokker tror du at du snakker til?!
Da du marsjerte inn i Dachau, var jeg også der. Tror du jeg glemmer det?
Jeg er ikke din overordnete offiser. Jeg kan ikke påvirke deg.
Men jeg vil si deg dette rett ut:
Vi trenger det tyske folks hjelp.
Og man får ikke tyskernes hjelp ved å idømme deres ledere strenge straffer.
Ted... Det man må gjøre, er å overleve.
Overleve på best mulig måte. Men overleve.
Bare for moro skyld, Matt...
Hva gikk krigen ut på?
Hva dreide den seg om?
Det avslutter fremleggelsen av bevismateriale mot de tiltalte.
Ærede dommere.
I de tre årene etter at krigen sluttet i Europa, -
- har ikke menneskeheten gjort særlige fremskritt.
I vårt eget land er det igjen frykt for krig.
Vi må igjen støtte oss til vårt forsvar.
Det snakkes om kald krig, mens menn og kvinner dør i ekte kriger.
Og ekkoene etter forfølgelse og grusomheter stilner ikke.
Disse hendelsene må nødvendigvis prege det som skjer her i rettssalen.
Men midt i disse hendelsene -
- må ansvaret for forbrytelsene vi har tatt opp i denne rettssaken, -
- plasseres i sitt rette perspektiv.
Og dette er avgjørelsen som må tas av dere, ærede dommere.
Det er et av vår tids dilemmaer.
Et dilemma som... nå ligger i deres hender.
Det var alt fra aktoratet.
De tiltalte kan nå komme med sine siste uttalelser.
Tiltalte Emil Hahn kan henvende seg til retten.
Ærede dommere. Jeg flykter ikke fra ansvaret for mine handlinger.
Tvert imot. Jeg står ved dem for hele verdens åsyn.
Men jeg vil ikke følge visse andres eksempel.
Jeg sier ikke at vår linje var gal, når jeg i går sa at den var rett.
Tyskland kjempet for sitt liv.
Det måtte tiltak til for å forsvare landet.
Jeg er ikke lei for at vi iverksatte dem.
Vi var et bolverk mot bolsjevismen. Vi var en støtte for vestlig kultur.
Et bolverk og en støtte som Vesten bør bevare.
Tiltalte Friedrich Hoffstetter kan henvende seg til retten.
Jeg har tjent mitt land i hele mitt liv, -
- og i alle stillinger jeg ble tilsatt i, i trofasthet.
Med et rent hjerte, og uten ondskap.
Jeg har fulgt prinsippet som jeg mener er det høyeste i min profesjon.
Prinsippet som sier:
"Å ofre sin egen rettferdighetssans for myndighetenes juridiske vedtak."
"Å spørre om hva loven sier, uten å spørre om det er rettferdig."
Som dommer kunne jeg ikke gjøre annet.
Jeg tror retten vil dømme meg, og millioner av tyskere som meg, -
- som mente de gjorde sin plikt mot landet, til å være ikke skyldige.
Tiltalte Werner Lamppe kan henvende seg til retten.
Ærede dommere.
Ærede dommere...
Tiltalte Ernst Janning kan henvende seg til retten.
Jeg har ingenting å tilføye til det jeg tidligere har sagt.
Vitneutsagnene er mottatt i saken. Prosedyrene er holdt.
Det som gjenstår, er rettens dom.
Retten trekker seg tilbake inntil videre.
Jeg har samlet argumenter som har betydning for sakens grunnlag.
Konflikten mellom lojalitet til internasjonale lover -
- og ens eget lands lover.
Dan, vi har et helt berg av dokumenter å gå gjennom.
Hva ser du på?
Å, jeg så på noen av bildene som er vedlagt arrestordrene.
Hvilke bilder?
Her er Petersen. Før de opererte ham.
Her er Irene Hoffmann. Hun var virkelig 16 år en gang.
Feldenstein.
Og denne gutten kan ikke ha vært mer enn 14 år.
Henrettet for å ha kritisert Det tredje rike.
Etter ordre fra dommer Friedrich Hoffstetter.
Dette har mer relevans for sakens juridiske grunnlag.
Innledningen til aktoren i den internasjonale militærdomstolen.
"I en moderne stat ligger ansvaret hos dem som arbeider for staten."
"Siden bare de kan vurdere ordrenes legitimitet," -
- "kan bare de straffeforfølges."
Et til, fra professor Jahrreiss' "Legale aspekter".
"Rettssak mot store krigsforbrytere".
Jeg ser ikke at aktoratet har lagt frem en klar sak -
- når det gjelder anklagene.
Uansett handlingene kan vi ikke trekke den slutningen -
- at disse tiltalte er ansvarlige for forbrytelser mot menneskeheten.
- Hva synes du, Dan? - Vi har gått gjennom det i hele dag.
Hvis det ikke er klart nå...
Skal du ikke se på disse presedensene? Er du ikke interessert?
Jo, jeg er interessert, Curtiss.
Du sa at de tiltalte ikke var ansvarlige for sine handlinger.
Jeg vil gjerne at du skal forklare meg det.
- Jeg har akkurat forklart det. - Kanskje det.
Jeg har bare hørt tomme legalistiske fraser og bortforklaringer.
Da jeg ble dommer, visste jeg at det var visse folk jeg ikke burde støte.
Hvis jeg skulle fortsette som dommer.
Men hvordan kan jeg se en annen vei hvis de myrdet seks millioner?
- Han mente nok ikke... - Jeg ber deg ikke se en annen vei!
Jeg spør deg hva godt som kommer ut av å følge denne linjen?
Du sa at disse mennene ikke er ansvarlige for sine handlinger.
Det må du forklare meg veldig grundig.
Retten er satt. Gud velsigne USA og denne domstolen.
Denne rettssaken ble innledet for over åtte måneder siden.
Bevismaterialet utgjør over 10 000 sider.
Partenes prosedyrer er avholdt.
Vanlige mord og ugjerninger utgjør ikke hovedpunktene i tiltalen.
Anklagene går ut på bevisst deltagelse -
- i et landsdekkende, statsstyrt system av grusomhet og urett.
I strid med alle moralske og juridiske prinsipper -
- i alle siviliserte nasjoner.
Domstolen har nøye vurdert saken, og funnet rikelig med bevismateriale -
- som støtter, hinsides all rimelig tvil, anklagene mot de tiltalte.
Herr Rolfe har i sitt dyktige forsvar slått fast at det er andre -
- som må dele ansvaret for det som skjedde her i Tyskland.
Det er mye sannhet i dette.
Den egentlige anklageren i denne rettssalen er sivilisasjonen.
Men retten slår fast at de tiltalte er ansvarlige for sine handlinger.
Menn som satt i sine svarte kapper og dømte andre mennesker.
Menn som deltok under vedtak av lover og dekreter -
- hvis hensikt var utryddelse av mennesker.
Menn som i ledende stillinger aktivt deltok i utøvelsen av disse lovene, -
- som var illegale selv etter tysk lov.
Strafferettslige prinsipper i alle siviliserte samfunn har dette felles:
"Enhver person som påvirker en annen til å begå drap..."
"Enhver som skaffer til veie drapsvåpenet til forbrytelsen..."
"Enhver som er delaktig i forbrytelsen..."
"Er skyldig."
Herr Rolfe slår også fast at tiltalte Janning var en glimrende jurist.
At han handlet i det han regnet som sitt lands interesse. Det er sant.
Janning er i sannhet en tragisk skikkelse.
Vi mener at han avskydde de onde handlinger han begikk.
Men medlidenhet med hans sjelelige lidelser -
- må ikke få oss til å glemme lidelser og død -
- påført millioner av myndighetene han representerte.
Jannings skjebne kaster lys over den rystende sannhet rettssaken har vist.
Om han og de andre tiltalte hadde vært bedervete, perverse menn...
Om alle ledere i Det tredje rike var sadistiske monstre og galninger...
Da ville hendelsene ikke hatt større moralsk betydning -
- enn et jordskjelv eller en annen naturkatastrofe.
Men denne rettssaken har vist at under en nasjonal krise...
Da forleder selv usedvanlige menn seg selv til å begå forbrytelser -
- så umåtelige og motbydelige at de overgår vår fantasi.
Ingen som har overvært denne saken, vil noensinne glemme dem.
Menn sterilisert pga. politisk overbevisning.
Vennskap og trofasthet som ble latterliggjort. Barn som ble myrdet.
Så lett kan det forekomme.
Det finnes også dem i vårt land som i dag snakker om å forsvare landet.
En avgjørelse må tas i enhver nasjons liv.
I det øyeblikket den har fienden i strupen, synes det mulig å overleve -
- bare ved å bruke fiendens metoder. Og se en annen vei.
Men svaret på det er... Overleve som hva da?
Et land er ingen klippe. Ingen forlengelse av en selv.
Det er det det står for, når det er som vanskeligst å stå for noe.
Foran verdens befolkning, la det herved bli gjort kjent -
- at i denne vår dom står vi for dette:
Rettferdighet, sannhet...
Og verdien av enkeltmennesket.
La vakten fremstille tiltalte Emil Hahn for retten.
Emil Hahn. Domstolen kjenner Dem skyldig, -
- og dømmer Dem til livsvarig fengsel.
I dag dømmer De meg. I morgen dømmer bolsjevikene Dem!
La vakten fremstille tiltalte Hoffstetter for domstolen.
Friedrich Hoffstetter.
Domstolen kjenner Dem skyldig, og dømmer Dem til livsvarig fengsel.
La vakten fremstille tiltalte Lamppe for domstolen.
Werner Lamppe.
Domstolen kjenner Dem skyldig, og dømmer Dem til livsvarig fengsel.
La vakten fremstille tiltalte Ernst Janning for domstolen.
Ernst Janning.
Domstolen kjenner Dem skyldig, og dømmer Dem til livsvarig fengsel.
Han forstår ikke.
- Han forstår bare ikke. - Jo, han forstår.
Dommer Ives tar dissens.
Jeg vil sterkt understreke at jeg tar dissens i denne rettens dom, -
- slik den er forkynt av dommer Haywood, støttet av dommer Norris.
Handlingene utført av de tiltalte, som mente de var til landets beste, -
- er en sak som ikke kan bedømmes utelukkende i en rettssal.
Den kan bare bedømmes objektivt i fremtiden, i historisk perspektiv.
- Hvor skal jeg legge disse bøkene? - Legg dem i kofferten.
Herr dommer. Her er noe De kan ta med på flyet.
Hvis De gir meg mer mat, får jeg ikke plass til noe annet.
- Det er Strudel, slik De liker den. - Tusen takk for alt.
Jeg legger den i bilen. Billetter, pass og vaksinasjon.
De får boardingkortet på flyplassen. De må være der senest kl. 15.
- Du må hilse miss... Hva het hun? - Scheffler. Elsa.
Du skylder meg noe for det.
Amerikanere er ikke så populære i Nürnberg i dag.
God ettermiddag, herr dommer.
Jeg kommer hit på anmodning av min klient Ernst Janning.
Han vil gjerne treffe Dem.
Jeg er på vei til flyplassen.
Han sier at det ville bety mye for ham.
Har De hørt om dommen i IG Farben-saken?
De fleste ble frikjent. Resten fikk milde dommer.
- Dommen ble kjent i dag. - Det hadde jeg ikke hørt.
- Jeg inngår et veddemål med Dem. - Jeg inngår ikke veddemål.
En gentlemans veddemål.
Om fem år er mennene De dømte til livsvarig fengsel, løslatt.
Jeg har beundret Deres arbeid i retten i mange måneder.
De gjør det glimrende i bruken av logikk.
Så det er absolutt mulig at det De antyder, kan skje.
Det er logisk, i lys av den tiden vi lever i.
Men å bruke logikk er ikke det samme som å ha rett.
Og ingenting på Guds jord kan noen gang gjøre det rett.
De har besøk.
Herr Janning.
Dommer Haywood.
- Vær så god, sitt. - Takk.
- De ville treffe meg? - Ja. Det er noe jeg vil gi Dem.
En protokoll.
En protokoll med mine rettssaker. Dem jeg husker.
Jeg vil gi dem til en jeg kan stole på.
En jeg følte jeg ble kjent med under rettssaken.
Takk.
Jeg skal ta godt vare på dem.
Jeg er klar over presset på Dem.
De vil bli sterkt kritisert. Deres dom vil ikke være populær.
Men om det betyr noe for Dem, -
- blir De respektert av i hvert fall én av dem De dømte.
Ved alt som er riktig i verden, var Deres dom rettferdig.
Takk. Det De sa i rettssalen, var det nødvendig å få sagt.
Dommer Haywood.
Grunnen til at jeg ba Dem komme...
De menneskene... Alle millionene...
Jeg ante ikke at det ville bli slik. Det må De tro meg på.
De må tro det.
Herr Janning.
Det ble slik første gang De dømte en mann til døden -
- som De visste var uskyldig.
NÜRNBERG-RETTSSAKENE I DEN AMERIKANSKE SONEN ENDTE 14. JULI 1949
99 TILTALTE BLE IDØMT FENGSELSSTRAFFER
INGEN AV DEM SONER LENGER SIN STRAFF